A produkciós afázia fonológiai aspektusa

- a Broca- és Wernicke-afáziára jellemzö fonemikus hibák elemzése

SZAKDOLGOZAT

Mészáros Szofia
Témavezetö: Bánréti Zoltán, egyetemi docens

Elméleti nyelvészet szak

Eötvös Loránd Tudományegyetem Budapest, 2003

Absztrakt

A dolgozat a produkciós afáziánál tapasztalható fonológiai zavarokat vizsgálja. Az elemzéshez használt adatok magyar Broca- és Wemicke-afáziás betegek teszteléséből származnak. A teszt a legtöbb hasonló tanulmánnyal szemben nem elszigetelt szavak ismétlését vagy előhívását kívánja meg az alanyoktól: a feladat teljes (fonológiailag és szintaktikailag különbözö bonyolultságú) mondatok ismétlése. Az elemzés során a különböző afáziatípusokra jellemző hibaeloszlásokat vetem össze a szakirodalomban közzétett eredményekkel, és megállapítom, hogy a tesztfeladat eltérő jellege miatt más arányban jelennek meg az egyes hibák: a Broca-afáziára inkább a sorbarendezési hibák, a Wemicke-afáziára a szubsztitúciók jellemzőek. A hibatípusok eloszlásából a két afáziatípusnál előforduló nyelvtani károsodás jellegét lehet pontosabban meghatározni. A hibák által érintett fonémák jellegét vizsgálva kiderül, hogy az egyes fonémák minősége önmagában nem határozza meg az adott fonéma ellenállását a hibákkal szemben. A helyettesítéses hibák szubfonemikus elemzéséből megállapítható, hogy a hibás fonéma és a célfonéma rendszerint csak egy aspektusban különbözik, ami a fonémakészlet elrendeződésének nyelvtani modelljéhez nyújthat hasznos információkat. A hibák helyzete a szegmentumon belül és a hasonulásos hibák iránya a pszichológiai realitásra törekvő beszédmodellekre nézve lehet informatív.

,Tartalom

1. Bevezetés	1
2.1. A vizsgálat paraméterei	2
2.2. Célcsoport és módszerek	2
2.3. A beszédzavar típusainak elkülönítése	3
3. A hibák típusai	5
3.1. A hibatípusok megoszlása	7
3.2. Magyar nyelvű adatok	9
4. Az érintett fonémák tulajdonságai	11
4.1. Magyar nyelvű adatok	13
5. Szubfonemikus elemzés	14
5.1. Magyar nyelvű adatok """"""""""""""'" 16 . A hibák helyzete a szekvenciában	17
6.1. Magyar nyelvű adatok	18
7. A hibák iránya	18
7.1. Magyar nyelvű adatok """"""""""""""'" 18 
8. Összefoglalás """""""""""""""""""""""" 19 
Hivatkozások	21

1. Bevezetés

	A beszédmegértéssel és beszédprodukcióval kapcsolatos kutatások sokszor említett fogalma a "fekete doboz"-hasonlat, amely szerint az agyban végbemenő folyamatokra csak a "kimenetben" tapasztalt adatok alapján következtethetünk, mert a részfolyamatok felépítését és sorrendjét közvetlenül nem vizsgálhatjuk. A fekete doboz belsejébe csak olyankor láthatunk bele, amikor a beszédprodukció valamely részfolyamata hibásan megy végbe, és a felszínen megjelenő hibákból következtetéseket lehet tenni a kimaradt vagy elvétett részfolyamat autonómiájára és a többi részfolyamathoz képest elfoglalt helyére. A produkciós afázia vizsgálata támpontot nyújthat az ilyen irányú kutatásokhoz, mert a megfigyelt jelenségekből fakadó elméleti következtetések alapján finomítani lehet a beszéd pszichológiai realitásra törekvő modelljeit. Ez a dolgozat a produkciós afázia fonológiai (és részben fonetikai) vonatkozását vizsgálja: az afáziakutatás szakirodalmának néhány eredményét vetem össze a l11agyar afáziás betegek teszteléséből származó adatokkal, és a felmerülő egyezéseket vagy eltéréseket elemzem a különböző adatgyűjtési módszerek és nyelvi jellegzetességek fényében.
A 2. fejezetben áttekintem, hogy az elemzés során milyen hibákat veszek figyelembe, milyen típusú tesztet használok és kik a vizsgálat alanyai, valamint kitérek arra, hogy a szakirodalomban hogyan definiálták a különböző beszédzavarok fogalmát, amivel az idézett tanulmányok eltérő terminológiáját kísérlem meg összehangolni. A 3. fejezetben összefoglalom a fonológiai hibák típusainak különféle osztályozásait és az ezzel kapcsolatos megfigyeléseket, és ezeket összevetem az általam nyert adatokkal. A 4. fejezetben azt vizsgálom, hogy mi az összefüggés a hibák által érintett fonémák jellege és a hibák előfordulása közt. Az 5. fejezetben a helyettesítéses hibák által érintett fonémák szubfonemikus elemzését tekintem át és az ehhez kötődő megfigyeléseket alkalmazom a magyar nyelvű adatokra. A 6. fejezetben a hibák által érintett szegmentumok szótagban elfoglalt helyét és a hibák gyakoriságának kapcsolatát elemzem, míg a 7. fejezetben a sorbarendezési hibák irányultságára vonatkozó megfigyeléseket vetem össze az általam gyűjtött adatokkal.

2. A vizsgálat paraméterei

2.1 A vizsgálat tárgya: fonológiai hibák
A fonológiai jellegű hibák elemzésénél nehézséget jelenthet annak megállapítása, hogy pontosan mi is számít fonológiai hibának. Bár többféle alternatív pszicholingvisztikai beszédmodell is létezik a beszédprodukció folyamatainak leírására, abban nincs eltérés az egyes modellek között, hogy a produkció fonológiai komponense (vagy komponensei), amely a beszédhangok előhívását és sorbarendezését végzi, az őt megelőző szintektől vagy komponensektől kap információt, és lényegében a produkció utolsó lépése a tényleges artikuláció előtt. Bár vannak modellek, amelyek feltételeznek visszacsatolást a fonológiai komponens és a megelőző szintek között, ez nem befolyásolja a tényt, hogy a fonológiai komponens a korábbi szintek kimenetévei dolgozik, ami azt jelenti, hogy az előző szinteken előforduló (és onnan "átörökölt") hibákat sokszor nem lehet elválasztani a kifejezetten fonológiai eredetű hibáktól. Ezt jól illusztrálja az a megfigyelés, hogy mind az afáziás betegek, mind az egészségesek elszólásai esetében a célszó helyett megjelenő hibás hangsor igen sokszor egy másik szó - egy létező eleme a mentális lexikonnak - és nem egy tetszőleges fonéma-szekvencia (Dell és Reich, 1981). Ha az egészséges beszélők körében gyűjtött elszólások közül kizárjuk az egyértelműen szemantikai eredetű hibákat (rokon értelmű vagy bármilyen szemantikai asszociációt mutató szó behelyettesítése a cél szó helyére), és a - szintén egyértelműen - a szintaktikai rendszer hibájának betudható morfológiai jellegű hibákat (más esetrag vagy személyrag stb. behelyettesítése), és csak azokat az eseteket vesszük figyelembe, ahol a hibás szó egy vagy két fonémában tér el acélszótól, akkor is megállapítható, hogy a hibás hangsoroknak csak kevesebb mint egyharmada nevezhető esetlegesnek, a többi viszont létező szó. Ha a fonológiai komponens működését vizsgáljuk, és szabályos mintázatot vagy tendenciákat keresünk ebben a működésben (vagy a működés közben előforduló hibákban), akkor mindenképpen el kell különíteni a pusztán fonológiailag motivált hibákat azoktól, amelyeknél más szintek is szerepet játszanak.

2.2 Célcsoport és módszerek

Afáziás alanyok esetében a fonológiai vagy fonetikai típusú hibák előfordulását és jellegét nagyban befolyásolja az is, hogy milyen módszerrel történt az adatgyűjtés. A szubfonemikus jegyek elemzésénél például alapvető mintázatbeli eltérést okozhat az, hogy milyen jellegű korpusz adatain végezzük az elemzést: spontán beszédnél és képmegnevezésnél más tendenciák mutatkoznak, mint hívó szavak ismétlésénél. Ha a tesztfeladat nem csak egyedi hívó szavak ismétléséből áll, hanem az alanynak egész mondatokat kell megismételnie, akkor a felmerülő hibák egy része nagyobb eséllyel mutathat szemantikai vagy szintaktikai hatást, mint az izolált szavak ismétlésénél; ezt az adatok elemzésénél figyelembe kell venni.
	Az általam használt adatok esetében az egészséges beszélők elszólásai csak spontán beszédben gyűjtött hibákat tartalmaznak; ezeket az elszólásokat nyilván nem lehet érdemben összevetni az afáziás alanyok tesztelése során gyűjtött adatokkal, így csak informális összehasonlításként szolgálnak bizonyos jelenségek vizsgálatánál. Az afáziás alanyoktól gyűjtött adatok két Broca és egy Wernicke-afáziás beteg mondatismétléses tesztjeiből származnak. A tesztekben fonológiai és szintaktikai értelemben különböző nehézségű mondatok szerepeltek, így - bár a mondatismétlés során zajló folyamatok nem azonosak a spontán beszéd során alkalmazott mechanizmus okkal - a spontán beszédhez hasonlóan nem elszigetelt fonológiai egységek, hanem szemantikailag és szintaktikailag "beágyazott" szavak előhívása és fonológiai feldolgozása volt a feladat. Az elemzett korpuszban nincsenek valódi spontán beszédből (például képmegnevezésből vagy más spontán választ kiváltó feladatokból) származó adatok, mert nem lehetett volna biztonsággal kiszűrni a morfológiai, szintaktikai vagy szemantikai hatásokat, amelyek a kimenetet befolyásolhatták. A szóhatárokon keresztül is működőfonológiai mechanizmusok felderítése (és az esetleg szóhatárokon átlépő hibák mintázatának átlátása) érdekében azonban nem akartam az ismétléses tesztekben elszigetelt célszavakat megismételtetni, ezért választottam olyan tesztelési módszert, amely komplexebb nyelvi feldolgozást igényel a tesztalanyok részéről.

2.3 A beszédzavar típusai nak elkülönítése

A fonológiai jellegű beszédzavarok vizsgálatánál fontos elkülöníteni a beszédprodukció különböző szintjein megjelenő rendellenességeket annak érdekében, hogy a megfigyelések összehasonlíthatóak legyenek egymással. Halpern et al. szerint az 1950-es és 60-as években sok kutató még nem fektetett hangsúlyt arra, hogy pontos leírást adjon az általa vizsgált afáziás alanyok beszédzavarának jellegéről, így sokszor nem lehet megállapítani, hogy az adott megfigyelés valóban a fonológiai rendszer működési zavarának tulajdonítható, vagy a beszédartikulációs rendszer zavarát tükrözi, esetleg egyéb fiziológiai probléma megnyilvánulása (Halpern et al., 1975). A fonológiai rend

3. Fonemikus parafázia: ezt a rendellenességet fonemikai zavarként írják le (Burns és Canter, 1977), amelyre komplex tévesztések jellemzőek mind fonémikus, mind szemantikus értelemben. A fonémákat érintő tévesztések leggyakrabban a szavak végén és közepén fordulnak elő, és a fonémák transzpozíciója az egyes szavakon belül és szóhatáron keresztül is történhet (Burns és Canter, 1977). Mivel a fonemikus parafázia esetében a zavar a fonológiai szómintázatok előhívásánál jelentkezik (Canter, Trost és Burns, 1985), ezért nem szükségszerűen jár együtt artikulációs zavarral; épp ez az kiindulópontja a zönge indítás idejére alapozott megkülönböztetésnek: itt a zöngeindítás értéke (VaT) egy létező szegmentumra jellemző(amely történetesen nem a célfonéma, de a fonológiai eszköztár része az adott nyelvben). Ezt a beszédzavart a poszterior sérülésekből eredő afáziatípusokhoz társítják, azaz a Wernicke és a kondukciós afáziához (Canter, Trost és Burns, 1985), de azóta több kísérlet rámutatott, hogy a Broca-afázia esetében is éppúgy jelen van.

3. A hibák típusai

A fonetikai/fonológiai jellegű hibák több rendszer szerint sorolható_ típusokba. A korai elemzések (Jakobson, Fant és Halle 1967) kiindulópontja az volt, hogy a fonológiai rendszerben alapvetően két folyamat működik: "egy kommutációs folyamat, amelynek során egy fonéma helyettesítődhet egy másikkal, és egy permutációs folyamat, amely során a fonémák sorbarendeződnek". Ebben a rendszerben a kommutációs hibáknak a szubsztitúciók feleltek meg (ahol a nyelv fonématárának egy másik eleme váltotta fel a célfonémát), a permutációs hibák körébe pedig az addíciók, omissziók és felcserélődések (reversals) tartoztak (ahol a fonémák hibás volta nem a minőségükből, hanem a megnyilatkozásban elfoglalt sorrendjükből adódott).
Ennek a rendszernek egy későbbi változatában a "kommutativ" kifejezést felváltotta a "paradigmatikus", a "permutációs"-t pedig a "szintagmatikus" (Kell er 1978).

Eszerint a megfogalmazás szerint "[a] beszédprodukció szintjén megjelenő szintagmatikus hibák egyértelműen a beszéd szeriális integrációjának zavarai; a mechanizmus valamilyen módon előremutat vagy visszaugrik egy környező hang képzésére"(Keller 1978). Ebben az esetben a kétféle jelenség közti megkülönböztetés épp azon alapult, hogy a szintagmatikus hibáknál kimutathatóan a környezet hatására következik be a hiba, míg a paradigmatikus hibáknál nem. (Fromkin (1973) szerint az egészséges beszélők elszólásainak túlnyomó többsége szintagmatikus hibának minősül, amit az általam gyűjtött adatok nem támasztanak alá: a magyar beszélők körében gyűjtött kizárólagosan fonológiai alapú - elszólások 80%-a szubsztitúció, omisszió vagy addició, és csak a fennmaradó 20%-nál tapasztalható a környezet hatása). A két különálló folyamat által okozott hibák közti különbségtételt az indokolja, hogy a beszédprodukció más-más aspektus ának működésére világíthatnak rá; elsősorban a fonémák tárolásának és előhívásának vizsgálatára nézve járhat nem kívánt következményekkel, ha a szeriális elrendeződésben bekövetkezett zavaroknál nem vesszük figyelembe a környezet hatását, és egyszerű szubsztitúcióként kezeljük ezeket a hibákat (ami a szubfonemikus elemzéseknél félrevezető eredményekhez vezethet). Martin és Rigrodsky (1974) több példát hoz arra, hogy a korai elemzők (Luria 1966, Jakobson 1964) megpróbálták a különféle afázia-típusokat ekét hibatípus alapján elkülöníteni. Luria (1966) két különböző motoros afáziát különböztetett meg: az efferens motoros afáziát, amelyre a szintagmatikus zavarok jellemzőek ("távirati stílus", nehézségek a szavak közti átmenetben: itt az artikulációs események horizontális láncolata érintett), és az afferens motoros afáziát, ahol a paradigmatikus tengely sérült (itt a megfelelő fonémák megtalálása jelent problémát). Későbbi elemzések rámutattak, hogy a sérülés jellege nem határozza meg ilyen egyértelműen a hibák előfordulását: Derouesne (1977) kutatása kimutatta, hogy az egyes afáziás betegeknél a két tengelyen egymástól lliggetlenül tapasztalható különféle mértékű sérülés (Keller 1978). A lokalizációs elméletek elterjedése nyomán, miután a fiziológiai adatok feldolgozása révén lehetőség nyílt arra, hogy a megfigyelt különféle afáziás tünetcsoportokat jól körülírható agyi sérülésekhez társítsák, többen is végeztek kutatásokat (több nyelvre nézve) annak vizsgálatára, hogy a különböző hibatípusok (és altípusok) előfordulásának mintázata mennyire jellemző az egyes - az érintett agyi terület alapján jellemzett - afázi a-típus okra. Ez nagy elméleti jelentőséggel bírhat, mert a hibák típusainak eloszlása rávilágíthat az adott afáziánál érintett nyelvi mechanizmusok mibenlétére. A neurolingvisztikai beszédmodellekben ábrázolt szétválás a fonológiai tervezés és az artikulációs megvalósítás között felvetette azt a lehetőséget, hogy bizonyos afáziatípusoknál - azaz az agy bizonyos területeinek sérülése esetén - a két alrendszer közül esetleg csak az artikulációs mechanizmus érintett, és valójában elhanyagolható a tisztán fonológiai jellegű károsodás. A fonológiai/fonetikai hibák elemzése során többen jutottak arra a következtetésre, hogy a Broca-afázia esetében erről lehet szó: például Monoi, Fukusako, Hoh és Sasanuma (1983) japán anyanyelvű afáziásokkal végzett kutatásuk során úgy találták, hogy "feltételezhető, hogy [a Broca-afáziások] megtartják a célfonémák helyes kiválasztásának és sorbarendezésének képességét, de (az artikulációs programozás szintjén megjelenő zavar következtében) hajlamosak eltéréseket (azaz fonetikai hibákat) produkálni". Ez a következtetés részben a megfigyelt szubsztitúciós hibák eloszlásából és ezek szubfonemikus elemzéséből eredt, amit az a tény is alátámasztani látszott, hogy az idézett tanulmány adatai szerint a Broca-afáziásoknál sokkal nagyobb valószínűséggel fordultak elő mássalhangzókat érintő hibák, mint a kondukciós afáziásoknál (azaz a nehezebben képezhető mássalhangzók sérülékenyebbnek bizonyultak, mint a magánhangzók). A következő fejezetben néhány tanulmány erre vonatkozó eredményét vetem össze az általam gyűjtött adatokkal.

3.1 A hibatípusok megoszlása

Az egyes hibatípusok megoszlását nagyban befolyásolja a tesztfeladat minősége. Azokban a kísérletekben, ahol a feladat izolált szavak megismétlése, felolvasása vagy képről való megnevezése, nyilván sokkal kisebb szerepet kap a környezet hatása: csak a szóhatárokon belül fordulhat elő metatézis vagy hasonulás (a továbbiakban a környezeti hatás által kiváltott hibákra összefoglaló néven Canter et al. (1985)' után szekvenciális hiba-ként fogok utalni). Halpern, Keith és Darley (1976) kísérletében (amely csak a tisztán parafáziás betegek adatait használta fel, kizárva az apraxiás tüneteket mutató betegeket, tehát Broca-afáziások valószínűleg nem kerültek bele a vizsgálatba) az alanyoknak egy- és kétszótagos szavakat kellett megismételniük, valamint rajz és képaláírás segítségével ki mondaniuk. Ebben. a kísérletben a szubsztitúció volt a legjellemzőbb hibatípus: a fonémikus hibák 61 %-át fonémahelyettesítések tették ki, bár a hibák kategorizálásánál nem volt olyan alternatíva, amely a fonémák sorbarendezésével kapcsolatos zavarokra vonatkozott volna. Egy hasonló kísérletben (Burns és Canter, 1977) az egyik feladat szintén izolált szavak ismétlése volt, a másik pedig kép alapján megnevezés (ezúttal képfelirat nélkül, hogy az alanyoknak a spontán beszédhez hasonlóan önállóan kelljen előhívniuk és kódolniuk az adott célszót), és a vizsgált csoportot posterior (Wernicke és kondukciós) afáziások alkották. Ebben az esetben sem alkalmazta az elemzés a "szekvenciális hiba" kategóriát, tehát ahol például metatézis vagy anticipáció fordult elő, azokat az eseteket is szubsztitúcióként vagy addícióként kezelték. Az előző kísérlethez hasonlóan itt is a szubsztitúciók aránya volt a legmagasabb (62%), és meglepő módon nem volt tapasztalható olyan tendencia, hogy a hibák az egyszerűsítés irányába mutatnának: az omissziók csak a hibák 9%-át tették ki, míg a maradék 30%-ot az összetett szubsztitúciók (mássalhangzó-kapcsolatok behelyettesítése egyes mássalhangzók helyére) és az addíciók adták ki (bár voltak szisztematikus eltérések: a Wernicke-afáziások kevesebb omissziót és több "bonyolítást" mutattak, mint a kondukciós afáziások). Canter, Trost és Burns (1985) kísérleteiben - ahol apraxiás és parafáziás (=Broca- valamint Wernicke- és kondukciós afáziás) betegeket teszteltek; a feladat egyszótagú szavak képről való megnevezése és ismétlése volt, valamint többszótagú szavak ismétlése - hasonló eredmények születtek, azaz a fonéma-szubsztitúció volt magasan a leggyakoribban előforduló hibatípus. Bár a két különböző afázia-típus közt volt eltérés, mert a poszterior afáziások esetében több szubsztitúciós hibát figyeltek meg, mint a Broca-afáziásoknál, mégsem lehetett kizárólag az egyik afázia-típushoz kötni a szubsztitúciókat. Ebben a kísérletben már megjelent a "sorbarendezési hiba" (sequencing error) kategória, amely inkább a parafáziás betegekre volt jellemző, míg a Broca-afáziásoknál ritkán volt tapasztalható. Náluk a tranzicionalizációk (a hangok vagy szótagok közötti átmenet zavarai: hiátusok, beékelődő magánhangzók vagy meg hosszabbított hangok) számítottak viszonylag gyakorinak (bár jóval ritkábban fordultak elő, mint a szubsztitúciók vagy akár az omissziók), ami arra mutatott, hogy ezeknél a betegeknél hangsúlyosabb szerepe lehet az artikulációs nehézségeknek, mint a fonológiai programozás zavarainak. (Nem mutatkozott viszont a cikk két szerzőjének (Burns és Canter, 1977) korábbi kísérleténél említett jelenség, ahol a poszterior sérülések esetében a hibás kimenetek rendszerint bonyolultabbak voltak, mint a célszó; itt mindkét csoport esetében jóval több omisszió fordult elő, mint addició). A kísérletben használt 10 többszótagú szó esetében is tapasztalható volt az a tendencia, hogy a parafáziás betegekre inkább az omissziók és sorbarendezési hibák voltak jellemzőek, míg az apraxiások leggyakoribb hibatípusa az omisszió után a tranzicionalizáció volt. A feladatok jellegéből adódóan azonban feltehetőleg nem jelenhet meg a sorbarendezési hibák valódi mintázata, hiszen a kísérletben túlnyomórészt egyszótagú szavakat használtak (130 szó), ahol - környezet hiányában - kevés eséllyel kerülhetnek elő szekvenálási hibák. Hasonló kísérletet végzett a japán nyelvre nézve Monoi, Fukusako, Itoh és Sasanuma (1983), hasonló eredménnyel: ők kondukciós és Broca-afáziás betegek vizsgálatával (képleírás és ismétlés; 3-5 szótagos szavak) jutottak arra az eredményre, hogy a poszterior afáziára elsősorban a szubsztitúció és a transzpozició (=szekvenálási hiba) jellemző, míg a Broca-afáziánál a szubsztitúció fordul elő leggyakrabban, és jóval ritkább a sorbarendezéssei kapcsolatos zavar. Megfigyelhető azonban, hogy ebben a kísérletben a Broca-afáziásoknál mégis több szekvenálási hiba fordult elő, mint Canter, Trost és Bums (1985) kísérletében, aminek az lehet az oka, hogy a japán kutatók hosszabb célszavakkal dolgoztak, ahol több esély van a cél szó fonémáinak összekeveredésére. Ebben a kísérletben is megjelent az a tendencia, hogy a Broca-afáziások szinte csak mássalhangzókat érintő hibákat vétenek, míg a poszterior afáziásoknál jelen vannak a magánhangzó-hibák is (sőt, a japán adatok arra mutatnak, hogy az indoeurópai nyelvekből gyűjtött adatokkal ellentétben itt szinte egyenlő arányban fordulnak elő a magánhangzókat és mássalhangzókat érintő hibák, aminek a cikk szerzői szerint az az oka, hogy a japán CV nyelv, így statisztikailag ugyanolyan mértékben érintik a változások mindkét fonémacsoportot). Ezért a cikk szerzői szintén arra következtettek, hogya Broca-afáziánál alapvetően az artikulációs szinten jelentkezik zavar, bár ők nem zárták ki azt sem, hogy - a poszterior afáziásokhoz hasonlóan - az általuk 2-C-nek nevezett szinten (a fonológiai kódolás szintjén) is lehetnek problémák. A finn nyelvre is a japán adatoknállátott mintázat adódott: Niemi, KoivuselkaSallinen és Hanninen (1985) Broca-afáziások betegekkel végzett kísérletének eredményei is azt mutatták, hogy ennél az afáziánál a leggyakoribb hibatípus a szubsztitúcióvolt, az addíciók, omissziók és metatézisek (itt: a szekvenciális hibák) jóval kevésbé voltak jellemzőek, az utóbbi típus kifejezetten ritkán fordult elő.
	Blumstein (1990) rámutat, hogy az említett tanulmányok óta több kutató is amellett érvelt, hogy nem indokolt a Broca-afáziások tüneteit kizárólag az artikulációs mechanizmus zavarának tulajdonítani, hiszen "a metatézises és hasonulás os [azaz a sorbarendezéses hibákat] ... [n]em lehet az artikulációs megvalósulási hibák közé sorolni. Mindkettőhöz az kell, hogy a megnyilatkozás előzetes megtervezése hibás legyen". A korábban említett kísérletekben közös vonás ugyan, hogy az eredményeikben a Broca-afáziások jellemző hibatípusaként a szubsztitúció jelenik meg és a szekvenciális hibák előfordulása ritka, de egyrészt bármilyen kevés is a sorbarendezési hiba, akkor is számot kell tudni adni a keletkezésük mechanizmusáról, másrészt a kísérletek jellege nem is teszi lehetővé, hogy a szekvenciális hibák száma és mintázata akár csak megközelítse a spontán beszédben tapasztalható értéket.

3.2 Magyar nyelvű adatok

	Az alábbi ábrán az általam tesztelt afáziások hibatípusainak százalékos megosz
lása látható; az első 2 alany Broca-afáziás, a 3. poszterior (Wernicke) afáziás.

Hibatípusok százalékos megoszlása

Az adatokból az tűnik ki, hogy a tendencia ellentmond az említett kísérletekben megfigyelteknek: a Broca-afáziásoknál igen sok sorbarendezéses hiba jelentkezik és a ' szubsztitúciók még az omisszióknál is ritkábbak, míg a Wemicke-afáziás betegnél az omissziók és a szubsztitúciók jelentkeznek nagyobb számban, és a szekvenciális hibák jóval kevésbé jellemzőek. Az addíciók egyik csoportnál sem fordultak elő nagy számban, ami arra utal, hogy mindkét afáziatípusnál megfigyelhető a tendencia az egyszerűsítésre. Úgy tűnhet, ez talán részben annak a következménye, hogy a tesztmondatok egy része fonológiailag igen bonyolult volt. Martin és Rigrodsky (1974) szóismétléses tesztek elemzésének során úgy találta, hogy bár az addíciók száma a létező és a nonszensz szavak ismétlésénél egyaránt meghaladta az omissziókét, acélszavak szótagszerkezete nagyban befolyásolta az eredményt: a CV (vagy VC) szerkezetű szótagoknál jellemzőbb volt az addíció, míg a több morás szótagoknál (pl. CCVCC) az alanyok nagyobb valószínűséggel hagytak el fonémákat (főleg a kóda mássalhangzói voltak "sérülékenyek"). Ez azonban nem indokolná az adatok ilyen mértékű eltolódás át: az általam használt tesztmondatok egy része tartalmazott ugyan mássalhangzó-torlódásokat mind az onsetben, mind a kódában, viszont a mondatok fele szándékosan úgy volt összeállítva, hogy ne legyen bennük fonológiailag nehezen feldolgozható szekvencia (amennyire lehetséges volt, csak eV-szerkezetű szótagokból álltak). Épp ezért nem kizárható, hogy ez a tény Blumstein (1990) feltételezését igazolja, amely szerint valójában a Wemicke-afáziásoknál is jelentkeznek apróbb fonetikai zavarok (éppúgy, ahogy a Broca-afáziások sem mentesek a fonológiai zavaroktól, bár az "apraxiás" tünetek jobban észrevehetőek). Blumstein (1990) több tanulmányt is idéz, amelyek alátámasztják ezt az észrevételt, és igazolják, hogy a Wemicke-afáziások valóban mutatnak bizonyos mértékű károsodást az artikulációs megvalósítás szintjén. A megfigyelt különbségek egyik lehetséges okára rávilágíthat az a tendencia, amely Martin és Rigrodsky (1974) kísérleténél jelent meg: a nonszensz szavak ismétlésénél szignifikánsan gyakoribb volt a kommutációs hibák (szubsztitúciók) előfordulása, mint a permutációs hibáké (addíció, omisszió, sorbarendezési hibák), míg az értelmes szavaknál ez fordítva volt. A szerzők Shiffrin és Atkinson (1969) nyomán lehetségesnek tartották, hogy a fonémák tárolását és előhívását kétféle mechanizmus működtetheti attól függően, hogy az adott esetben a fonéma a nyelv független egységeként vagy egy szó alkotórészeként viselkedik. Az általam gyűjtött adatok olyan mintázatot mutatnak, mintha a Wemicke-afáziás beteg más stratégiával próbálná előhívni a szekvenciák ismétléséhez szükséges fonémákat, mint a Broca-afáziások; szinte adódik az összehasonlítás az előbb említett kísérlettel: úgy tűnik, mintha a Wemicke-afáziás beteg kevésbé tudna az ismétlendő mondat szemantikai kerete által nyújtott segítségre támaszkodni, azaz kevésbé tudná kihasználni azt a tényt, hogy nem egyszerűen értelmetlen fonéma szekvenciákat, hanem értelmes szavakból álló mondatokat kell megismételnie. Az ismétlésekben nyújtott teljesítményének mintázata jobban egyezik a nonszensz szavak mint a létező szavak ismétlésénél kapott eredménnyel, tehát hajlamosabb a szubsztitúcióra, mint a már előhívott szó fonémáinak összekeverésére. A Broca-afáziásoknál ezzel szemben viszonylag kevés szubsztitúciós hiba tapasztalható, ami arra utalhat, hogy ők részben a szemantikai információra támaszkodva - elő tudják hívni a kívánt szó megfelelő fonémáit, csak a helyes sorrendet nem tudják mindig követni. 

4. Az érintett fonémák tulajdonságai

Több kutató végzett számításokat azzal kapcsolatban, hogy a hibákban szereplő fonémák tulajdonságai mennyiben befolyásolhatják a hibák előfordulásának valószínűségét. Többen jutottak például arra a következtetésre, hogy minél kevésbé gyakori egy fonéma az adott nyelvben, annál nagyobb az esélye, hogy valamilyen akadályba ütközik az előhívása (Blumstein 1973, Trost & Canter 1974), bár ezt nem minden kutatás támasztotta alá (Halpem et al. 1976, Niemi et al. 1985). Bár a mássalhangzók körében ellentmondó bizonyítékok születtek, magánhangzók esetében nem igazolódott be az ún. jelöltségi hipotézis, amelyet először Jakobson vetett fel 1941-ben (Keller 1978), amely szerint a világ nyelveiben leggyakrabban előforduló hangokat (a "legjelöletlenebb" hangokat) sajátítják el a nyelvet tanuló gyerekek először, és afáziás betegeknél ezek a hangok a legellenállóbbak a sérülésekkel szemben. Keller (1978) kísérletében nem talált bizonyítékot arra nézve, hogy a jelölt hangok helyére kevésbé jelölt hangokat helyettesítenének be az afáziás beszélők ("unmarking"). Halpem et al. (1976) a hibákban érintett mássalhangzókat elemezve jutott arra a következtetésre, hogy nem fedezhető fel egyértelmű mintázat a "sérülékenyebb" és a hibákkal szemben ellenállóbb fonémák vagy fonémacsoportok megoszlásában, azaz a hibákban való részvétel nem köthető közvetlenül az adott mássalhangzó valamely inherens tulajdonságához, Martin és Rigrodsky (1974) egyenesen úgy fogalmazott, hogy "nincs olyan jegy vagy fonéma, amely a produkció szempontjából nehezebb lenne, mint a többi"; ezzel szemben Keller (1978) úgy találta, hogy az angol nyelvben (és az általa idézett tanulmány (Dubois et al. 1964) szerint a franciában is) az affrikáták és a frikatívák a többi mássalhangzócsoportnál könnyebben sérülhetnek. Trost és Canter (1974), és később Bums és Canter (1977) amellett érvelt, hogy az érintett fonéma minőségének elsősorban azért van jelentősége, mert a motorikus komplexitás növekedésével nő a hibák valószínűsége is: a kísérletek tanúsága szerint a mássalhangzó-torlódások a legérzékenyebbek a hibákra, őket követik az egyes mássalhangzók, és a legkevesebb hiba a magánhangzóknál tapasztalható. Ennek némileg ellentmond az a tény, hogy Blumstein (1990) megfigyelései szerint a szubsztitúciós hibák jóval kisebb valószínűséggel érintik a mássalhangzó-kapcsolatban részt vevő mással hangzókat, mint a magányosan állókat (amit a szerző a szótagszerkezet pszichológiai realitása mellett hoz fel érvként). A magánhangzók és mássalhangzók kérdésében a legtöbb tanulmány viszonylagos egyetértést mutat. Az elemzések szerint a Broca-afáziásokra az a jellemző, hogy döntő többségben mássalhangzókat érintő hibáik vannak, a magánhangzó-hibák tipikusan csak a beszédzavar súlyosabb formáinál jelennek meg nagyobb számban (pl. Trost és Canter 1974, Niemi et al. 1985). A poszterior afáziásoknál valamennyivel több magánhangzó-hiba fordul elő (bár még mindig kevesebb, mint mássalhangzó-hiba), legalábbis ami az angol nyelvű adatokat illeti (pl. Bums és Canter 1977). Mint korábban már említettem, Monoi et al. (1983) tanulmánya szerint - amely a különböző afáziatípusokat vetette össze - a japán nyelvben ez a tendencia sokkal kifejezettebb, ott a poszterior afáziásoknál szinte ugyanolyan arányban tapasztaltak magánhangzókat és mássalhangzókat érintő hibákat.

4.1 Magyar nyelvű adatok

	Az általam gyűjtött adatok elemzésénél figyelembe kellett venni azt a tényt, hogy az elszigetelt szavak ismétiését tesztelő feladatokkal szemben az egész mondatokat alkalmazó feladatnál nem lehetett kontrollálni az egyes fonémák előfordulásának gyakoriságát. Ezáltal nem lehet kvantitatív összehasonlításokat végezni arra nézve, hogy egyes konkrét fonémák egymáshoz képest mennyire ellenállók a hibákkal szemben, hiszen a tesztmondatokban túlreprezentált fonémák gyakoriságuknál fogva statisztikailag nagyobb hibalehetőséget jelentenek. Ami azonban megállapítható, az többek között az, hogy ezek az adatok nem egészen támasztják alá Blumstein (1990) megfigyelését azzal kapcsolatban, hogy a szubsztitúciók kevésbé érintik a mássalhangzó kapcsolatokat, mint az egyedül álló mássalhangzókat. A Broca-afáziásoknál körülbelül azonos gyakorisággal fordultak elő szubsztitúciók mindkét környezetben, bár a Wemicke-afáziás betegnél valóban több egyedülálló mássalhangzót érintett a helyettesítés. Mindamellett a többi hibatípusra nézve a mássalhangzó-kapcsolatok vagy torlódások bizonyultak a legérzékenyebbnek: majdnem minden omisszió itt fordult elő, sőt, az addíciók közül is a legtöbben ilyen pozícióba érkeztek. A szekvenciális hibák esetében az arány kis mértékben tolódott csak el a magányos mássalhangzók irányába, de ez csak az elmozdult fonémák eredeti helyére vonatkozik: az elágazó onsetből kimozduló fonémák száma a magányos onsetből kiindulóknak kétharmada, míg az elmozdult fonémák körülbelül ugyanolyan valószínűséggel érkeztek mindkét pozícióba (ebbe természetesen nem tartoznak bele azok a fonémák, amelyek nemcsak kimozdultak az elágazó onsetekből, hanem törlődtek is, ezeknek a száma magasan meghaladja a transzpozíciós hibákban résztvevő fonémákét).
Bár a tesztmondatokban résztvevő fonémák száma nem reprezentatív, az mindenesetre kitűnik, hogya szekvenciális hibákért felelős fonémák a Broca-afáziásoknál nagyon gyakran nem-nazális szonoráns mássalhangzók (t, r és j). Az összetett onset második pozíciójában álló r és majdnem olyan gyakran az 1 (pl. a tr, kl vagy}kr, str mássalhangzó-kapcsolatokban) hajlamos kiesni az onsetből és máshova elmozdulni (ez viszonylag gyakran érinti a többszörösen összetett onset t fonémáját is pl. a str kapcsolatban). A j hang pedig sokszor a fonéma-áthelyeződések célpontja: törlődik, és egy másik fonéma kerül a helyére. Az omisszióknál egyértelműen az onset második pozíciójában álló r a legsérülékenyebb (valamint ugyanott az 1, bár az kevesebbszer szerepel a célmondatokban), és meglehetősen sokszor törlődik a többszörösen összetett onset első tagja vagy függeléke (a}kr, str mássalhangzó-kapcsolatok első tagja). Úgy tűnik, hogy ha hármas mássalhangzó-torlódásról van szó, akkor nagy valószínűséggel az első tag (jvagy s) fog törlődni, ha pedig kettes torlódás (pl vagy tr), akkor a második pozícióban álló likvida. A szubsztitúciók esetében nem rajzolódott ki felismerhető mintázat: úgy tűnik, hogy a hibák által érintett fonémáknál a hibák előfordulási valószínűsége nem annyira a fonéma minőségével, mint inkább a szóban vagy a szótagban elfoglalt helyével van összefüggésben. A szubsztitúciókban leggyakrabban érintett hangok a [r], a [t] és a [s] voltak, de ezek minden alkalommal elágazó onset tagjaként szerepeltek, így a sérülékenységük valószínűleg a pozíciójukból eredt. Az affrikátáknál szintén nem lehet megállapítani, hogy a szótagban elfoglalt helyük vagy az affrikáták eleve bonyolultabb artikulációja miatt fordult elő náluk viszonylag sok helyettesítés. Az egyetlen észrevehető - bár nagyon halvány - tendencia, amely esetleg bizonyos fonémacsoportok jelöltségére utalhat, az volt, hogy valamennyivel több palatális mássalhangzó cserélődött le alveolárisra, mint fordítva; ennek bizonyításához azonban több adatra vagy célzott kísérletekre lenne szükség: a minta (és a különbség) túl kicsi ahhoz, hogy megalapozott következtetéseket lehessen levonni belőle. 

5. Szubfonemikus elemzés

A szubsztitúciók elemzésénél az egyik legfontosabb felmerülő kérdés (amit már a legkorábbi kutatások is vizsgáltak) az, hogy van-e valamilyen összefüggés a célfonéma és a helyére hibásan behelyettesített fonéma között, vagy a szubsztitúció teljesen véletlenszerű. A mintázat feltérképezésének nagy elméleti jelentősége lehet, mert alátámaszthatja a megkülönböztető jegyeket használó nyelvi modellek pszichológiai realitását. Blumstein (1990) szerint" [h]a a szegmentumokat felbonthatatlan egységekként reprezentáljuk, akkor a fonéma-helyettesítési hibáknak véletlenszerűeknek kell lenniük elvileg bármely fonémát bármely más fonéma felválthat. Ezzel szemben ha a szegmentumokat mögöttes jellemzők vagy fonetikai jegyek határozzák meg, akkor rendszerszerű összefüggéseket várunk a célfonéma és a helyettesített hibás fonéma között". Blumstein (1973) kísérleti eredményei szerint a szubsztitúcióknál magasan az a leggyakoribb eset, amikor a célfonéma és a behelyettesített fonéma egyetlen jegyben különbözik egymástól. Shinn és Blumstein (1983) több forrást is idéz, amelyek alátámasztják, hogy ez a tendencia mind a Broca-, mind a Wemicke-afázia esetében felfedezhető. Később mások ennek ellentmondó megfigyeléseket tettek, például Bums és Canter (1974), akik úgy találták, hogy az afáziások szubsztitúcióiban gyakrabban fordul elő 2 vagy több "komponenses" hiba (azaz a fonémák paraméterei - képzési hely, képzési mód és zöngésség közül kettő vagy több választja el a célfonémát a behelyettesítettől) mint 1 komponenses hiba; az általuk megállapított arány 60:40% volt. Halpem et al. (1976) eredményei is erre utaltak: ők megkülönböztető jegyekben mérték a célfonéma és a behelyettesített fonéma közti távolságot, és eszerint a két vagy több jegyet érintő mássalhangzó helyettesítési hibák száma kissé meghaladta az egy jegyet érintő hibákét. Később Canter et al. (1985) egy afáziatípusokat összehasonlító elemzésben némileg más eredményeket kapott: a Broca-afáziásoknál és a poszterior afáziásoknál is több egykomponensű hibát találtak, mint két- vagy háromkomponensűt; mindamellett a poszterior afáziásoknál a két- és háromkomponensű hibák száma együttesen már meghaladta az egykomponensű hibákét (bár a szerzők szerint a nagy belső variancia miatt nem állapítható meg szignifikáns különbség a két afáziatípus között). Monoi et al. hasonló jellegű (és szintén nem jegymátrixos elemzésen alapuló) tanulmányában viszont nyíltan megjelenik a különbség a kétfajta afáziatípus között: a Broca-afáziásoknál sokkal egyértelműbben nagyobb az egy jegyet érintő szubsztitúciók száma annál, ami a véletlen eloszlás szerint várható lenne, mint a poszterior afáziásoknál, ahol ez az eltérés jóval kisebb. Monoi et al. (1983) ezt a tényt részben annak tulajdonították, hogy mivel a Broca-afáziások fő sérülése az artikulációs mechanizmust érinti, az esetleg helyesen előhívott fonéma az artikuláció során fon etikai változásokon megy keresztül, amit egy jegyet érintő fonemikus szubsztitúciónak érzékel a hallgató. Blumstein (1990) végül arra a következtetésre jutott, hogy a jegytávolság-elemzésekben tapasztalt különbségek nagy része annak tudható be, hogy a különböző kutatások különféle távolságmérő rendszereket alkalmaztak (részlegesen vagy egészen kitöltött jegymátrixok, jegyeket nem használó komponenses elemzések, stb.), de ezek az eltérések áthidalhatók egy erre alkalmas rendszer segítségével (Clements 1985: A fonológiaijegyek geometriája). Ami az érintett paramétereket illeti, úgy tűnik, hogy a legtöbb szerző szerint a képzési hely-hibák fordulnak elő leggyakrabban a szubsztitúciós hibák közt (Burns és Canter (1977), Green (1969), Canter et al. (1985), bár Shinn és Blumstein (1983) megfigyelései szerint ez csak a poszterior afáziásokra igaz, mert az ő adataik szerint a Broca-afáziásokra inkább a zöngésségi hibák jellemzőek), ezeket követik a képzési mód szerinti hibák, míg a legkisebb arányban a zöngésségi hibák és a nazalitás-hibák képviseltetik magukat (a finn nyelvű afáziások vizsgálata során Niemi et al. (1985) nem is talált olyan szubsztitúciót, ahol a zöngés/zöngétlen szubsztitúció önmagában jelent volna meg, és nem komplex hiba részeként).

5.1 Magyar nyelvű adatok

Az általam gyűjtött adatok részben alátámaszt ják a fenti tendenciákat (bár ez inkább csak illusztratív jellegű megfigyelés, hiszen az eredmény a nem kontrollált gyakoriságú - ezért nem reprezentatív - célfonéma-bemenet miatt nem kvantifikálható): a Broca-afáziásoknál valóban relatíve sok képzési hely-hibát és nagyon kevés zöngésségi hibát találtam, de a képzési mód-hibák száma magasabb volt a másik két kategóriáénál. Megfigyelhető azonban, hogy a képzési mód-hibák majdnem fele annak tudható be, hogy az alanyok az artikulációs szempontból bonyolult affrikátákat (e, tf) rossz időzítésseI produkálták: [eJ _ [ts], [se] vagy [sJ; és [tf] _ [tS], vagy a zárhangok felpattanása volt késleltetett: [t] _ [ts]. Ezek nagy valószínűséggel nem a fonemikus tervezés szintjén keletkezett hibák, hanem az artikulációs megvalósítás zavarának tudhatók be. A Wemicke-afáziás beteg valamivel kevesebb képzési mód-hibát és több zöngés hibát produkált, mint várható lett volna a fenti mintázat alapján, de valódi statisztikai összefüggés kimutatásához nem volt elég számú adat. Ami azonban érdekes, az az, hogy a magánhangzók tekintetében a Wemicke-afáziás betegnél a helyettesítések nem fonetikai, hanem fonológiai összefiiggést mutattak: az esetek túlnyomó többségében a helyettesített és a célfonéma egymás megfelelői voltak a magyar magánhangzó paradigmában. A megkülönböztető jegyes elemzések szerint az a hang több, mint egy jegyben tér el az e-től, mert nemcsak elölképzett hátulképzett szembenállás van köztük, hanem az a [+kerek ]-nek is számít (bár ez a mögöttes reprezentációban még nem jelenik meg; az a például a magánhangzó-harmónia szempontjából nem számít kerekítettnek, hanem a [- kerek] magánhangzók mintázatába illeszkedik). A szubsztitúciókban viszont ez a két hang gyakran helyettesíti a másikat, ami nyilvánvaló összefiiggést mutat a mögöttes fonológiai szinten. A jegytávolságok tekintetében is elmondható, hogy mind a Broca-, mind a Wemicke-afáziásoknál szinte csak olyan szubsztitúciók jelentkeztek, ahol a célfonéma és a behelyettesített fonéma egyetlen paraméterben (képzési hely, mód vagy zönge) tértek el egymástól (nazalitási eltérést nem találtam az adatok között); és a Chomsky Halle féle jegymátrixos elemzés szerint is csak a hibák 5%-a mutatott egynél több jegyes eltérést (a Clements-féle jegygeometriás elemzés szerint még ennyi eltérés sem volt: a célfonéma és a hibás fonéma ugyanazon a jegy tengelyen helyezkedett el). Az adatok szerint tehát szubfonemikus szinten nem tapasztalható lényeges különbség a két afáziatípus között; azt a megfigyelést, amely szerint a Wemicke afáziások behelyettesített fonémái távolabb állnak a célfonémától, mint a Broca-afázia esetében, az általam gyűjtött adatok nem támasztják alá. Elképzelhető, hogy ez a feladat típusával van összefüggésben: azáltal, hogy a feladat nem egyes elszigetelt szavak ismétIése, hanem egész mondatoké, könnyebben elválaszthatók egymástól a valódi fonológiai szubsztitúciók és a szubsztitúciónak tűnő sorbarendezési és szemantikai vagy morfológiai eredetű hibák. Lehet, hogy azok a szubsztitúciók, ahol látszólag nagy a távolság (a hibás fonémák több "komponensben" vagy több jegyben térnek el a célfonémától), valójában nem fonológiai helyettesítések és nem a fonémakészlet belső összefüggéseiről árulkodnak, hanem a sorbarendezés zavarát tükrözik és a szekvencia más területeiről kerültek ide, vagy akár egy hibásan aktivált lexikai elemből vagy grammatikai morfémából erednek; talán az ilyen típusú hibák kiszűrésének nehézsége okozhatta a Wernicke-afáziásoknál megfigyelt jelenséget (pl. Trost és Canter, 1974 vagy Burns és Canter, 1977 esetében). 

6. A hibák helyzete a szekvenciában

A Broca- és a Wernicke-afázia összehasonlítása során megfigyelték, hogy míg a Broca-afáziások esetében "a beszédindítás zavarait tartják az egyik alapvető jellegzetességnek" (Canter et al. 1985), és a fonológiai hibák hajlamosak a szó elején előfordulni (ami a beszéd akadozottságához is vezet), addig a poszterior afáziásoknál ennek épp az ellenkezője tapasztalható: a szóvégi mássalhangzók és mássalhangzó-kapcsolatok a legsérülékenyebbek. A finn nyelvre nézve Niemi et al. (1985) végzett hasonló vizsgá latot (ők csak Broca-afáziásokat vizsgáltak), és szintén arra a következtetésre jutottak, hogy ennél az afáziatípusnál a hibák nagy többsége (73%) a szótag kezdeti pozícióját érinti. Azt is észrevették, hogy a hibák leggyakrabban a szavak közepén helyezkednek el, és hogy a hangsúlyos szótagok kevésbé érzékenyek a hibákra (főleg az omissziókra), mint a hangsúlytalanok. Burns és Canter (1977) a Wernicke-afázia vizsgálata során figyelte meg a szavak végén előforduló hibák nagyobb gyakoriságát, és feltételezte, hogya "tip-of-the-tongue" jelenséghez hasonló folyamatok játszódhatnak le a szóelőhívás zavara folyamán: "a Broca-területnek gyakran kell teljes szavakat előre beprogramoznia úgy, hogy még csak a kezdeti fonémá(k)ról van elérhető információja, és így a szó fonemikus kiegészítéséhez 'találgatnia' kell", ami hasonlít arra a folyamatra, amikor egészséges beszélők próbálnak előhívni egy szót a meglevő első fonéma vagy fonémák alapján.

6.1 Magyar nyelvű adatok

Az általam gyűjtött adatok is összhangban vannak ezekkel a megfigyelésekkel: a Broca-afáziásoknál a szótag kezdeti pozíciójában jóval .több hiba fordult elő, mint a kódában. Ez főleg a szekvenciális hibáknál és az omisszióknál volt feltűnő, ahol a hibák 82 és 84%-a az onsetet érintette. Az addícióknál ugyanolyan számban fordultak elő hibák mindkét pozícióban, míg a szubsztitúcióknál a szótagkezdeti hibák a mássaalhangzós hibák 65%-át tették ki. A Wernicke-afáziás betegnél érdekes módon a szekvenciális hibák inkább a szótagkezdetet érintették, de az omissziók 60%-a és az addíciók 1O0%-a az előzetes "elvárásnak" megfelelően a szótag kódájában volt (bárnem feltétlenül a szó végén).

7. A hibák iránya

A sorbarendezési hibák egy részénél meg lehet állapítani, hogy mi a hibák iránya: "[a]z előreható hasonulás okozta hibák esetén a célfonéma egy kprábban már előfordult fonémához hasonul [, a] visszaható hasonulás okozta hibáknál a célfonéma egy, a hangsorban később előforduló fonémához hasonul" (Blumstein, 1990). A hasonulások - mint a sorbarendezéses hibák általában - átléphetik a szóhatárokat is. A hasonulások irányának az ad elméleti jelentőséget, hogy a különböző beszédmodellekben feltételezett fonológiai tároló (buffer) kapacitását fel lehet mérni az egyidejűleg feldolgozott szekvencia hosszának segítségével, amire viszont a hasonulások által "lefedett" távalapján lehet következtetni. Ebből a szempontból a sorbarendezéses hibák másik csoportját alkotó metatézisek is informatívak lehetnek, ahol egy adott szakaszon belül cserélődik meg egyes fonémák sorrendje: a metatézisek hatóköre is tükrözheti a feldolgozás átlagos "adagját". Blumstein (1990) és Niemi et al. (1985) szerint az afáziakutatás szakirodalma egyhangúlag állítja, hogy mind az afáziás betegek, mind az egészséges beszélők esetében jóval gyakoribbak a visszaható hibák, mint az előre hatók. Ez újabb érv amellett, hogy a Broca-afáziások beszédzavara nem korlátozódhat pusztán az artikulációs rendszer sérülés ére, hiszen náluk is előfordulnak metatézisek és hasonulások.

7.1 Magyar nyelvű adatok

	Az általam gyűjtött adatokban mindkét afáziatípusnál körülbelül azonos számban fordultak elő előre- és visszaható hibák, azaz nem jelent meg az az eltolódás, amelyet Blumstein (1990) leírt. Ennek valószínűleg az az oka, hogy teljes mondatokat ismételtek a betegek, ahol a mondat szerkezete is befolyásolhatta az eredményt: a hangsúlyos mondatrészek szavainak fonémái erősebb "lenyomatot" hagyhattak a memóriában és ez vezethetett hasonuláshoz. Ezt az is alátámasztja, hogy az előreható hasonulások forrás- és célpozíciója között átlagosan nagyobb távolság volt, mint a visszaható hasonulások esetében: gyakori volt a két és három szótagos távolság is; míg a visszaható hibákra nagy többségben az egy szótagos táv volt a jellemző (tehát nagy eséllyel szóhatáron belül történt a transzpozíció). A két-három szótagos távolság esetében feltételezhető, hogy a hiba szóhatáron keresztül működött, ami nem történhetett volna meg akkor, ha a tesztben elszigetelt szavakat kellett volna ismételni, de a hosszabb szekvencia lehetőséget nyújtott az előreható hibák megjelenésének; elképzelhető, hogy ezért egyenlítődött ki a kétféle hiba aránya.

8. Összefoglalás

Az általam gyűjtött magyar nyelvű adatok vizsgálata alapján úgy tűnik, hogy a Wernicke- és Broca-afáziánál megfigyelt hibatípus-mintázat nem szükségszerűen jelenik meg akkor, ha a hagyományos elszigetelt hívószavas tesztelés helyett az alanyok, feladata hosszabb szekvenciák ismétlése, ami valamivel közelebb visz a spontán beszédben lezajló folyamatok modellezéséhez. A szubsztitúciók (helyettesítéses hibák), amelyek dominanciája a Broca-afáziásokra jellemző, ennél a feladatnál háttérbe szorulnak, és a sorbarendezéses hibák veszik át a helyüket: valószínűleg a teljes mondatok keretében előkerülhetnek a spontán beszédre is jellemző sorbarendezési folyamat nagyobb léptékű hibái. A Wernicke-afáziásoknál ezzel szemben ennél a feladattípusnál kevés szekvencia-hiba és sok szubsztitúció fordult elő: a fonológiai reprezentáció sérülése a megfelelő fonémák kiválasztásában és nem annyira a helyesen lehívott fonémák sorbarendezésében nyilvánul meg, ami arra utalhat, hogy a beszéd fonológiai tervezésénél és programozásánál kevés segítséget nyújt a mondat szintaktikai és szemantikai kerete (minhat az értelmetlen szavak ismétlésénél használt fonológiai mechanizmus lépne működésbe). Mindkét afáziatípusnál gyakoriak voltak a kihagyásos hibák és ritkák a hozzáadások, tehát a tendencia a leegyszerűsítés felé tolódott el; ez cáfolja azt a korábbi feltételezést, amely szerint a Broca-afáziánál csak artikulációs, míg a Wernicke-afáziánál csak fonemikus tervezéssel kapcsolatos zavar van jelen. A hibák által érintett fonémák tulajdonságainak vizsgálata alátámasztotta azt az észrevételt, amely szerint a mássalhangzó-kapcsolatok a legsérülékenyebbek, őket követik a magányos mássalhangzók, majd a magánhangzók; a fonémák egyéb tulajdonságai kevés összefliggést mutattak a hibák előfordulási gyakoriságával. A jelöltségi hipotézist a magyar nyelvi adatok nem igazolták. A helyettesítéses hibák szubfonemikus elemzése nem mutatott különbséget a két afáziatípus között, a hibák jellege azonban rávilágított arra, hogy egyik afáziánál sem kizárólag artikulációs nehézség, hanem egyértelműen fonológiai jellegű zavar okozza a helyettesítések egy részét, ami a megkülönböztető jegyek pszichológiai realitása mellett tanúskodik, és ami rávilágíthat a fonémakészlet elemei közt fennálló kapcsolatokra. A hibák helye a szekvencián belül a korábbi megfigyelésekkel összhangban alakult: a Broca-afáziánál döntő többségben a szótag onsetjében fordultak elő a hibák, míg a Wemicke-afáziánál inkább a szótagok végén. Ez érv lehet a szótag fogalmának jogosultsága mellett a belső fonológiai reprezentációban (és a nyelvészeti modellekben is).  A sorbarendezéses hibák irányával kapcsolatban azonban nem mutatkozott meg az általánosan megfigyelt tendencia: az általam gyűjtött adatokra nem volt jellemző a visszaható hasonulási hibák dominanciája, amelyek itt mindkét irányban körülbelül ugyanolyan gyakorisággal jelentek meg. Ez valószínűleg szintén a tesztfeladat hagyományostól eltérő jellegének tudható be.
Hivatkozások

Blumstein, S. (1973) A phonological investigation oJ aphasic speech. The Hague:
	Mouton (Id: Niemi et al. 1985)
Blumstein, S. (1990). Phonological deficits in aphasia: Theoretical perspectives.
	Cognitive Neuropsychology and Neurolinguistics, ed.: A. Caramazza, Lawrence

Erlbaum Associates, Publishers, 33-53.
Blumstein, S. E., Cooper, W. E., Goodglass, H., Statlender, S., & Gottlieb, J. (1980).

Production deficits in aphasia: A voice-onset time analysis. Brain and Language, 9, 153-170
Burns, M. S. & Canter, G. C. (1977). Phonemic behavior of aphasic patients with

	posterior cerebrallesions, Brain and Language, 4, 492-507
Canter, G. J., Trost, J. E. & Burns, M. S. (1985). Contrasting Speech Patterns in
	Apraxia of Speech and Phonemic Paraphasia, Brain and Language, 24, 204-222

Derouesne, J., Beauvois, M. F. & Ranty, C. (1977). Deux composantes dans 	l'articulation du langage oral: Preuve expérimentale de leur indépendance.

	Neuropsychologia, 15, 143-153 (id: Keller 1978)
Halpern, H., Keith, R. L., & Darley, F. (1976). Phonemic behavior of aphasic subjects
	without dysarthria or apraxia of speech. Cortex, 12, 365-372
Jakobson, R., Fant, C. G. M. & Halle, M., (1967). Preliminaries to Speech Analysis,
	MIT Press, Cambridge, Massachusetts (id.: Martin & Rigrodsky 1974)
Johns, D. F. & Darley, F. L. (1970). Phonemic variability in apraxia of speech. Journal
	ofSpeech and Hearing Research, 13, 556-583
Luria, A. R. (1966). Higher corticaI Junctions in man. New York: Basic Books (id:
	Keller 1978)

Keller, E. (1978). Parameters for vowel substitutions in Broca's Aphasia. Brain and 	Language, 5, 265-285

Martin, A. D., & Rigrodsky, S. (1974). An investigation ofphonological impairment in
	aphasia, part 1. Cortex, 10, 317-328
Martin, A. D., & Rigrodsky, S. (1974). An investigation ofphonological impairment in

aphasia, part 2: Distinctive feature analysis of phonemic commutation errors in aphasia. Cortex, 10, 329-346
Monoi, H., Fukusako, Y., Hoh, M., & Sasanuma, S. (1983). Speech sound errors in

patients with conduction and Broca's aphasia. Brain and Language, 20, 175-194

Niemi, J., Koivuselka-Sallinen, P. & Hanninen, R. (1985). Phoneme errors in Broca's 	aphasia: Three Finnish cases. Brain and Language, 26, 28-48

Shankweiler, D., & Harris, K. (1966). An experimental approach to the problem of
	articulation in aphasia. Cortex, 2. 277-292
Shiffrin, R. M., & Atkinson, R. C. (1969). Storage and retrieval processes in long term
	memory. "Psycho!. Rev.", 76,179-193 (id: Martin és Rigrodsky 1974)
Shinn, P. & Blumstein, S. E. (1983). Phonetic disintegration in aphasia: Acoustic analysis of spectral characteristics for place of articulation. Brain and Language, 20,90-114
Trost, 1., & Canter, G. (1974). Apraxia ofspeech in patients with Broca's aphasia: A
	study of phoneme production accuracy and error patterns. Brain and Language,1, 63-80

Teszt 1:

Fonológiailag egyszerű hívómondatok
Mindennap villamossal járok dolgozni.
A húgom elment az állatkertbe.
Péter nem tud viccet mesélni.
Este meccset néztem a tévében.
A gyerekek leöntötték a kutyát vízzel.
Négy szál ősz hajam van.
Reggel nem indult be az autóm.
Az ökölvívó megnyerte a meccset.
Az iskolában ma szünet van.
A magyar személyvonatok ritkán járnak.
Peti barátja szereti a fagyit.
Elköltözött az anyósom Vácra.
Zolinak három kutyája van otthon.
A nagybátyámék háza összedőlt.
Télen a családdal sokat megyünk síelni.
Juli ül a fotelben és újságot olvas.
A videónk tegnap elromlott.
Vettem egy barna kabátot.
A lányom Érden lakik.
A kertben sok a virág.

Mássalhangzó-torlódás a mondat első felében
Az ostromlott vár megadta magát.
Az expresszvonatok ritkán késnek.
A skótok általában szeretnek spórolni.
A strucctojás legalább kétkilós.
Lespriccelték a macskát szódával.
A sztereomagnóm a múlt héten bedöglött.
A Sprite jobb, mint a kóla.
A stratégia fontos a fociban.
A sztrecsnadrág jól áll a húgomnak.
A sparheltre raktam az ebédet.
Rossz krumplilevest ettem ebédre.

Mássalhangzó-torlódás a mondat második felében
Mialatt vártam, elment tíz troli.
Ez nem festmény, csak egy skicc.
A foci szerintem nem rossz sport.
A skótok általában szeretnek spórolni.
Társaságban nem illik köpködni és krákogni.
A lengyel vasutasok gyakran sztrájkolnak.
A versenyző piszkos trükkel győzött.
Nyáron a családdal sokat járunk strandra.
Az őrnagynak négy stráfja van.
Tízkor nyitnak a sztriptízbárok.

Teszt 1 (# 3, Wernicke-afáziás beteg)

Mindennap villamossal járok dolgozni.
	Mindennap villamossal járok dolgozni.

A húgom elment az állatkertbe.
	Húgom elment az állatkerbe.

Mialatt vártam, elment tíz troli.
	...
	Mialatt vártam, elment...tíz to...húha...elment tíz...(hogy néz ki?)...busz.

Péter nem tud viccet mesélni.
	Péter nem tud vi...viccet mesélni.

Ez nem festmény, csak egy skicc.
	Nem fesmény, csak egy skicc.

A foci szerintem nem rossz sport.
	Foci szerintem nem rossz fort...sport.

Az expresszvonatok ritkán késnek.
	Az eszpreszvonatok ritkán késnek.

Este meccset néztem a tévében.
	Este meccset néztem a tévébe.

A gyerekek leöntötték a kutyát vízzel.
	Gyerekek leöntötték a ... kutyát vízzel.

A strucctojás legalább kétkilós.
	A strucctojás ... két kiló...
	S(t)rusztojás legalább ...hét kiló.

A skótok általában szeretnek spórolni.
	Skótok szeretnek spórolni.

Társaságban nem illik köpködni és krákogni.
	Te...
	Társaságban nem illik köpködni és kákogni.

A lengyel vasutasok gyakran sztrájkolnak.
	Lengyel vasutasok gyakran sztrájkolnak.

Négy szál ősz hajam van.
	Négy szál ősz hajam van.

Reggel nem indult be az autóm.
	Reggel nem indult be az autó.

Társaságban nem illik köpködni és krákogni.
	Te...
	Társaságban nem illik köpködni és kákogni.

Lespriccelték a macskát szódával.
	…

A sztereomagnóm a múlt héten bedöglött.
	Sztereomagnó múlt héten bedöglött.

A Sprite jobb, mint a kóla.
	Sprite jobb mind a kóla.

Az ökölvívó megnyerte a meccset.
	Az ökölvívó ... megnyerte a ...hú...
	Az ökölvívó megnyerte a meccset.

Az iskolában ma szünet van.
	Az iskolában szünet van.

A versenyző piszkos trükkel győzött.
	Versenzők piszkos.... 
	A versenyzőt piszto ... pisz...piszkos trükkel gyó...győzött.

A stratégia fontos a fociban.
	Stratédi...stra-té-gia fontos a fociba.

A magyar személyvonatok ritkán járnak.
	Magyar sz...
	Magyar személyvonatok ritkán járnak.

Peti barátja szereti a fagyit.
Peti ba...Pedi Peti barátja szedi...Peti barátja szeret...szeret...'ti barátja sz...szereti a fagyit.

Elköltözött az anyósom Vácra.
	...
	Elköltözött az anyósom Vácra.

A sztrecsnadrág jól áll a húgomnak.
	...
	Jól áll a húgomnak, de a másikat, azt...

Zolinak három kutyája van otthon.
	Zolinak három kutyája van otthon.

A nagybátyámék háza összedőlt.
	Na...nagybátyámék háza összedőlt.

A sparheltre raktam az ebédet.
	Sparheltra raktam a ... eb..mi? Sparhelt...(a 2. ismétlésnél: sparheltra)
	Sparheltra raktam a ...sparheltra raktam a...z ebédet.

Rossz krumplilevest ettem ebédre.
	Rossz kumplilevest ettem ebédre.

Télen a családdal sokat megyünk síelni.
	Télen a családdal...nem jó...
Télen a családja...télen a család...télen a család sokat ment...(hova?)...sokat mennek síelni.

Nyáron a családdal sokat járunk strandra.
Nyáron a család...családra...nem...nyáron a család sokat nem...(hova mennek nyáron?) ...nyáron a család sokat...nyáron a család sokat...sokat mennek s...nem jó...ezt kevertem...nyáron a család sokat ...hm....
	Nyáron a családdal sokat megyünk srandra, na.

Juli ül a fotelben és újságot olvas.
	...
	Juli ül a fotelba...s újságot olvas.

A videónk tegnap elromlott.
	Videó tegnap elromlott.

Az őrnagynak négy stráfja van.
	Az őrnagynak...négy stráfa van.

Vettem egy barna kabátot.
	Vettem egy barna...barna kabátot.

Tízkor nyitnak a sztriptízbárok.
	Tízkor nyitnak a sztripti...sztrip-tíz-bárok.

A lányom Érden lakik.
	Lányom Érden lakik.

A kertben sok a virág.
	...
	Kertben sok a...virág.

Az ostromolt vár megadta magát.
	...
	Ostromott vár ...megette...megadta magát.

Teszt 1 (# 1, Broca-afáziás beteg)

Mindennap villamossal járok dolgozni.
	Mindennap villamossal járok dolgozni.

A húgom elment az állatkertbe.
	A hugom ... a hugom... igen....
	A hugom ...elment ál...állatkertbe

Mialatt vártam, elment tíz troli.
	...
	Mila...mialatt vártam, elment ö...tíz toli.

Péter nem tud viccet mesélni.
	Péter ...ö..nem tud ö.. viccelni.

Ez nem festmény, csak egy skicc.
	...
	Nem fesvény, csak ecs...ö...ficcs...

A foci szerintem nem rossz sport.
	A foci ... nem rlossz ö..sport

Az expresszvonatok ritkán késnek.
	Az ek..ekszpresztvonatok ö...ö...késik.

Este meccset néztem a tévében.
	Este meccset néztem a tévé..be.

A gyerekek leöntötték a kutyát vízzel.
	Gyerekek leöntötték a kutyát ..a ..vízzel.

A strucctojás legalább kétkilós.
	A.. z..ö.. truszt tojás legolább ö...tíz kilót.

A skótok általában szeretnek spórolni.
A sk..p...ö...skótok legalább.....(bocsánat.... [hasonlót, miről volt szó] igen, ö...spórolni?  [Kik spórolnak?] A spór...ö...ko...ko...ö...kro...kótok.

Társaságban nem illik köpködni és krákogni.
Társasságba nem lehet köpködni és...ö...grákogni. /btw nem tisztán érthető/

A lengyel vasutasok gyakran sztrájkolnak.
	A lengyel va..sutato...vasus-tat-sok ö...sztájkolni.

Négy szál ősz hajam van.
	Négy sztál ősz alam van.

Reggel nem indult be az autóm.
	Reggel nem i..nem indul el az autóm.

A sztereomagnóm a múlt héten bedöglött.
	A sztelefo...tele...steleomagnó be...bedöglött.

Lespriccelték a macskát szódával.
Ö...le p...lep(r)i...lepri szcelték szódá...szódál ö...a ...[kit v. mit?] (jaj, nem tudom, gyerekek) [milyen állatot?] ja, a kutyát...ö...

A Sprite jobb, mint a kóla.
	A spájt jobb mint a kóla.

Az ökölvívó megnyerte a meccset.
	Az ökölv..vívó ö... meccset várjál...ö...ökölvilvó lefújta a meccset.

Az iskolában ma szünet van.
	Az iskolába szünet van.

A versenyző piszkos trükkel győzött.
A versensző piszkosz...pri...pr...piszkos..ö...tűz...tűzön ...ö...[mit csinált?] 
	Versenyző piszkosz tűzöl ö...dö...győzött.

A stratégia fontos a fociban.
	Szt...sztratégia ö...
	Szt(r)atégia fontos a fociba.

A magyar személyvonatok ritkán járnak.
	A sz...magyar vonatok ö...vonatok, vonat...vonat [...]lefújt...nem, nem
	A magyart...magyer vonatok ritkán járnak.

Peti barátja szereti a fagyit.
	Peti barátja szereti a fagyit.

Elköltözött az anyósom Vácra.
	Elköltözött a..a az anyósom bászta..Vácra.

A sztrecsnadrág jól áll a húgomnak.
	A sztre(ts)csnad-nág ö...jól áll a hugomnak.

Zolinak három kutyája van otthon.
Zolinak három kutyája..ö...három kutyájá..val ...Peti három kutyája van...ó...mindjárt, mindjárt...Peti kutyája...három ku... Peti...kutyája van[...] három kutyá... lakásba? A lakásba.

A nagybátyámék háza összedőlt.
	...
	Nagy(á)bátyámék háza összedőlt.

A sparheltre raktam az ebédet.
	Sparheltre...
	Sparheltre ha...raktam az ebédet.

Rossz krumplilevest ettem ebédre.
	Rossz krumprit ettem ebédre.

Télen a családdal sokat megyünk síelni.
	Télen ö.. családdal ö...síelni?

Nyáron a családdal sokat járunk strandra.
...[miről volt szó?] barátom barátja...nem, ba...ö...haverokkal megyünk ö...sandra.

Juli ül a fotelben és újságot olvas.
	Juli ül a fotelbe és olvas.

A videónk tegnap elromlott.
	A videó...videón...videó ö...s..sajnos? elromlott.

Az őrnagynak négy stráfja van.
	...
	Az őrnan..nak (n s) n..négy sáj..ra van.

Vettem egy barna kabátot.
	Vettem egy barna kabátot.

Tízkor nyitnak a sztriptízbárok.
	Ö...tízkor nyitnak a triftrísztárok.

A lányom Érden lakik.
	A lányom érle...Érden lakik.

A kertben sok a virág.
	A kerben sok a virág.

Az ostromolt vár megadta magát.
	Az oszt...az ost(r)omott vár megadta magát.

Teszt 2:
Fonológiailag + szintaktikailag egyszerű hívómondatok
1. 	A gyerek óvodába jár.
6.	Anita répát eszik.
7.	Jani kutyát etet.
13.	A lány elutazott.
20.	A fiú síelni megy.
22.	Miki moziba megy.
30.	A kutya házat őriz.
35.	Tomi kávét iszik.
36.	Dávid elesett.
39.	Marika salátát eszik.
Fonológiailag egyszerű és szintaktikailag bonyolult hívómondatok
3.	Kati hívása dühítő volt.
8.	A nő fogadása szép volt.
10.	Juci kérése kínos.
11.	Éva segítése fontos.
14.	A nő akadályozása zavaró.
16.	Réka hallása jó. 
17.	Kati mosása zajos.
24.	Mari fotózása lassú.
27.	A kutya fogása finom.
28.	Zoli látása rossz.
34.	Béla ütése veszélyes.

Szintaktikailag egyszerű és fonológiailag bonyolult hívómondatok
2.	A trafik nyolckor zár.
5.	A strandon fürödtünk.
12.	A krokodil elúszott.
18.	A gyerek skarlátot kapott.
19.	A krimi izgalmas volt.
21.	A presszó kilenckor nyit.
29.	Krokettet reggeliztem.
31.	A kráter beomlott.
37.	A krumpli egészséges.
Fonológiailag és szintaktikailag bonyolult hívómondatok
4.	Kriszta sértése bántó.
9.	A klub büntetése igazságos.
15.	A professzor megértése fontos.
23.	A klarinétos hallgatása furcsa.
25.	A profi vizsgáztatása nehéz.
26.	A klán félrevezetése trükkös.
32.	A sofőr provokálása zavaró.
33.	Kristóf küldése meglepő.
38.	A traktoros ijesztgetése vicces. 

Teszt 2 (#2, Broca afáziás beteg)

A gyerek óvodába jár.
	Gyerek oro.vodába jár.

A trafik nyolckor zár.
	A ta tra tsrafik nyolc...mégegyszer.
	A trafik nyolc..ra j..jár.

Kati hívása dühítő volt.
	Kati hívása dühítő.

Kriszta sértése bántó.
	K..ki..kriszta sérte a ... még egyszer.
	Kriszta sértés a ... (bántó) bántó.

A strandon fürödtünk.
	S..s..st..st st stan füröd..tük.

Anita répát eszik.
	Anita répát eszik.

Jani kutyát etet.
	Jani kutyát etet.

A nő fogadása szép volt.
	Nő fogadása cép volt.

A klub büntetése igazságos.
	A... (még egyszer?) Igen.
	Klub bün.te.té.se  i.gaz.sá.gos.

Juci kérése kínos.
	Juci kérése kínos.

Éva segítése fontos.
	Éva segítés fontos.

A krokodil elúszott.
	Krokodil elúszott.

A lány elutazott.
	Lány elutazott.

A nő akadályozása zavaró.
	Nő akadályozása elúszott.
	Nő akadázodása... még egyszer
	Nő akadályoz zavaró.

A professzor megértése fontos.
	A profsz.fesszor megértése fontos.

Réka hallása jó. 
	Réka hallása jó.

Kati mosása zajos.
	Kati mosás zajos.

A gyerek skarlátot kapott.
	Gyerek s..karg.lát..rlügy..karsz ka karl.látot
	Gyerek kard krd krdt

A krimi izgalmas volt.
	Krimi izgalmas volt.

A fiú síelni megy.
	Fa..A fiú síelni fog.

A presszó kilenckor nyit.
	Presszó kilenckor nyit.

Miki moziba megy.
	Niki moziba megy.

A klarinétos hallgatása furcsa.
	Karlno..kar kard 
	Klarino.tas k kra kr krarni...nem tudom.

Mari fotózása lassú.
	Mari fotózás lassú.

A profi vizsgáztatása nehéz.
	Pro.fi i  ir izgalmas a fontos.

A klán félrevezetése trükkös.
	A klán ...még egyszer.
	Klán fírel.ve.tés a trükrös.

A kutya fogása finom.
	Kutya fogása finom.

Zoli látása rossz.
	Zoli látás..la rossz.

Krokettet reggeliztem.
	Kroteket tsrokettet reg.ge.liz.tek.

A kutya házat őriz.
	Kutya házat őriz.

A kráter beomlott.
	Kráter beomlot. 

A sofőr provokálása zavaró.
	...
	...

Kristóf küldése meglepő.
	Kr Kristóf üldözése ... 
	Kristóf kül.dö.zé.se meglepő.

Béla ütése veszélyes.
	Béla ütése veszélyes.

Tomi kávét iszik.
	Tomi kávét iszik.

Dávid elesett.
	Dávid elesett.

A krumpli egészséges.
	Krump(l)i egészséges.

A traktoros ijesztgetése vicces. 
	Trak(r).tolos (ijesztgetése vicces) igred..trt...hm...trak.tor ig igr ij.. még egyszer.
	Traktoros izege..izet...nem tudom.

Marika salátát eszik.
	Marika salátát eszik.